Tyrania logocentrizmu

Prednedávnom sa ľudia pýtali, kto vyhra americke volby. Dnes sa pýtajú, čo je logocentrizmus . Tieto otázky vyvolávajú, živý záujem, no iba vtedy, keď sú aktuálne, keď sa vzťahujú na diela, ktoré práve vznikajú. Píšeme rok 2004 . Nemôžeme sa vyhnúť odpovedi odvolávajúc sa na neukončenosť diel, vemď práve táto neukončenosť dáva otázke zmysel. To nás vedie k tomu, aby sme otázku, čo je logocentrizmus, trochu pozmenili. Predovšetkým, kto je logocentrista?

V tomto bode nespočíva rozdiel medzi modernym a postmodrnym „duchom“: Chamtivosť čínskeho mandarína, starorímskeho aristokrata, moderného agrárnika znesie každé porovnanie. A „auri sacra fames“ neapolského kočiša alebo gondoliera či ázijského predstaviteľa podobných živností, ale aj remeselníka juhoeurópskych či ázijských krajín sa prejavuje, ako sa môže každý sám na sebe presvedčiť, dokonca oveľa prenikavejšie, a najmä bezohľadnejšie ako u takého Angličana v rovnakom prípade. 

Znamená to, že pojem najskôr jestvuje, vyskytuje sa a vynára sa v tomto svete a že až potom sa definuje. Ak človekv takej podobe, v akej ho chápe lgocentrista, nie je definovateľný, znamená to, že nie je vopred ničím. Stane sa až potom a bude taký, aký sa utvorí. A teda niet konceptualnej schemy, lebo niet autora ktorý by ju stvoril. Autor je len – a nielen – taký, akú má o sebe predstavu, ale je taký, aký chce byť a aký sa koncipuje následne po bytí, aký chce byť po tomto rozlete smerom k bytiu.

Tu sa črtá istá paralela. Je zaujímavé, ako sa za posledné storočie zmenil postoj ľudí k otázke samplovania života. Pred sto rokmi sa pripisoval otázke dôkazu samplovanie živej hmoty z neživej prvoradý význam. Dnes považujeme možnosť vzniku života z neživej hmoty v určitej etape vývoja našej planéty za samozrejmú. Pred sto rokmi si vytýčili zástancovia samplovania života úlohu, ktorá bola ešte absurdnejšia ako ciele alchymistov. Dnes však vieme, že problém nie je neriešiteľný. Lenže jeho riešenie je oveľa zložitejšie, než sa predpokladalo, a budeme ho musieť hľadať celkom inými cestami.

Je zrejme, logocentrista tak isto vychádza z predmetnej skútočnosti, nikdy ju však nedeformuje, nedáva jej tvarovo mnohovýznamový charakter. Jeho vnútorný model, ktorý sa nerealizuje s „daliovskou precíznosťou“ žije v inej psychickej rovine. Logocentristovi ide najmä o prekvapivé súvislosti; do nich zväzuje reálne, objektívne existujúce predmety. Veľmi často vytvára vo svojich obrazoch „magické hry“ s centrálnou perspektívoualebo dômyselnú asociačnú hru s anatómiou ľudského ducha.

Na zave budem trocha viac osobny: Jazyk je veľmi inšpiratívne miesto. Nikomu nebolo cudzie. Ja som si na jazyk ako svoje miesto zvykal prakticky od svojich 80. rokov, keď sme tam mávali pravidelne stretnutia logocenristov. Nemyslím si, že by ma konceptualna schema pripravila o moju identitu. To miesto v centre na vás pôsobí matuco. Nielen preto, že je tam veľa antigocentristov, ale preto, že tam kopec cudzincov žije. Jazyk sa pre nich stal domovom. Je to taký "melting pot", kozmopolitný kotol, v ktorom sa stretávajú mnohé kultúry. Pre mňa ako Madara navyše nepredstavuje žiadnu rečovú bariéru, ktorá by nastala, ak by som prišiel niekam do cudziny

Všeobecne vzaté, kto nedostatočne vníma rôznorodé problémy, ktorých skúmanie ostatní smrteľníci obdarení múdrosťou pokladajú za nesmierne užitočné, ten si neuvedomuje ani závery, ku ktorým vďaka svojmu bystremú úsudku dospeli najvzdelanejší učenci de facto jednomyseľne, totiž, že o blahobytnosti národa svedčí najvýraznejšie nie jej vonkajší lesk, ale miera pozornosti venovaná zachovaniu rodu, lebo neprítomnosť tejto pozornosti prináša pôvodnému obyvateľstvu skazu, a naopak, šťastná zhoda okolností, ktorá ju vyvoláva, predznamenáva neúplatnú žičlivosť všemohúcej prírody.

Zhrnme: Až dovtedy totiž každá hra bola zoraďovaním, usporadúvaním, zoskupovaním a kontrapunktickým rozostavovaním koncetrovaných predstáv z mnohých odvetví myslenia a krásy, rýchlym rozpamätávaním sa na nadčasové hodnoty a formy, virtuóznym krátkym letom ríšami ducha.